Añadir nuevo comentario
![](http://webantiga.teatrelliure.com/sites/default/files/styles/foto_fitxa_espectacle/public/espectacles/imatges/24lanostra.jpg?itok=F3sDH6QG)
intèrprets
David Bagés Zygmunt / Rosa Boladeras Dora / Jordi Brunet Abram / Ferran Carvajal Heniek / Roger Casamajor Menachem / Lluïsa Castell Zocha / Isak Ferriz JakubKatz/ Gabriela Flores Rachelka, Marianna / Albert Pérez Wladek / Xavier Ripoll Rysiek
traducció del polonès Maila Lema / traducció del castellà Joan Sellent / espai escènic Paco Azorín / vestuari Lluna Albert / caracterització Toni Santos / il·luminació Miguel Muñoz / coreografia Ferran Carvajal / espai sonor i música original Sila
ajudant de direcció Ricard Soler i Mallol / ajudant d'escenografia i producció tècnica Jordi Soler Prim / producció executiva Casiana Monczar i FEI - Factoria Escènica Internacional
construcció d’escenografia Arts-cènics / confecció de vestuari Dobblete
i els equips del Teatre Lliure
coproducció GREC 2011 Festival de Barcelona i Factoria Escènica Internacional – FEI
amb el suport de l’ICEC – Institut Català d’Empreses Culturals i l’Ajuntament de Barcelona – ICUB i el Ministerio de Cultura - Dirección General de Política e Industrias Culturales
amb la col·laboració de l’Institut Polonès de Cultura (Madrid) i la Nau Ivanow
espectacle en català
durada primera part 1h. 40' / pausa 15' / segona part 55'
col·loqui amb la companyia després de la funció l'11/03
espectacle recomanat pel Servei Educatiu del Teatre Lliure
El 1941, prop de 1.600 jueus van morir cremats a la localitat polonesa de Jedwbane. La versió oficial de la Història en va responsabilitzar els ocupants nazis, però dos estudis van demostrar que els autors de la massacre van ser, de fet, els mateixos companys i veïns de les víctimes. La nostra classe és una història escandalosa sobre la difícil relació entre els que es van tornar enemics sense cap raó personal, durant el segle xx, sobre la culpa col·lectiva, la veritat que ningú sembla tenir necessitat de conèixer i sobre la història que no pot ser jutjada, no pot tornar enrere i, moltes vegades, ni tan sols explicar-se.
Carme Portaceli